EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
En californisk pige, Max, flytter til Hawkins
og indgår ikke kun i et trekantsdrama med Lucas og Dustin,
men tager også kampen op mod det overnaturlige og sin stedbror.
Alt det og mere skal vi nu tale om i Beyond Stranger Things.
Okay, venner. Jeg har kun lavet én, ikke?
Men lad os ikke te os som dyr.
Der kommer spoilers. Så er I advaret.
Velbekomme.
Har nogen brugt de her gafler?
- Tænk ikke på det. - Godt så.
VELKOMMEN TIL HAWKINS
VILD MED MAX
Med mig ved bordet til at fortsætte vores diskussion
om Stranger Things 2 sidder: Sadie Sink,
Caleb McLaughlin som Lucas
og Gaten Matarazzo, som spiller vores pragtfulde Dustin.
Vi har producent og instruktør af mange episoder, Shawn Levy,
og seriens skabere: Duffer-brødrene.
Matt og Ross, tak, fordi I er med til at fortsætte diskussionen.
Det, jeg godt kan lide ved det her... Ja, vi kan alle...
Vi er her alle. Fint. Meget fint.
Senere vil vi komme ind på det herovre,
som er et interessant trekantsdrama, der udvikler sig i løbet af anden sæson.
Først vil jeg sige generelt, at det interessante for mig er,
siden fortsættelsen foregår i 80'erne, firserteknologien.
For jeg mener, at som et fortællemiddel er det interessant at skrive om den tid,
hvor det er lidt sværere at få information fra person til person....
- Det er bedre. - Som forfatter?
- Det er meget lettere. - Virkelig? Hvordan?
- Mobiltelefonen... - Den kliché er ikke nødvendig...
Som i en skrækfilm: "Der er intet signal!"
- Intet signal. - Man kan altid skrive...
Det er en hjælp.
Men det dejlige ved walkie-talkier er...
Altså, vi bryder reglerne hele tiden,
men virker de ikke, kan man intet høre,
og de virker de perfekt om nødvendigt.
Så det er bare skønt.
Hvad siger han?
Ved det ikke. Han er ude af rækkevidde.
Kan man overhovedet fortælle den slags historie
- i et miljø i 2017 med smart... - Det har vi talt om.
Nå, har I det?
Hvis der var internet og mobiltelefoner i denne historie...
PRODUCENT/INSTRUKTØR
måtte vi gentænke det hele igen,
for tilgængeligheden af kontakt og information
ville spolere mysteriet og alle anstrengelserne.
Jeg ved ikke, hvordan det er at være barn nu,
men jeg husker, hvordan det var. Nu kan forældre spore deres børn,
altså, hvor de er hele tiden.
Men når vi var ude med vennerne, havde vi stor frihed.
- Ja. - Min mor vidste ikke, hvor jeg var,
og vi gik mellem togskinner og var ude på alt mulig ballade.
Man anede ikke, hvad man lavede. Det var, som var man ude på eventyr.
Derfor ved ægteparret Wheeler intet,
men sådan var det bare.
Altså, de er væk og laver noget.
Ja. En af de vigtige ting ved teknologi i 80'erne...
Som sagt tilbragte I meget tid i spillehallen,
som har opretstående computerspil,
og Dragon's Lair og Dig Dug spiller en meget central rolle.
Blev den beslutning truffet tidligt, og var den tematisk?
Vi vidste, at vi ville have en spillehal, og så blev det et spørgsmål om... Hvad?
- Du benægter det altid. Jeg og Finn... - Var det din idé?
Nej, men jeg siger bare, at Finn havde sagt,
at vi sagde: "Det ville være så sejt,
hvis det begyndte i en spillehal". Det fortalte vi jer,
- og du benægter det. - Du stjal det.
- Du benægter det stadig. - Hør nu.
Lad os få det her afklaret. Det er første gang, jeg hører om...
Det er i orden. Det var din idé.
Nej! Det siger jeg ikke.
- Jeg siger... - Det er præcis, hvad du siger.
Jeg kan ikke huske det.
Godt, at I får det løst ved bordet.
Gudskelov, at du og Finn fandt på åbningen af anden sæson.
- Mange tak. - Ja.
- Vi sagde, det ville være sejt. - Det er sejt, ikke?
- Sikke en god idé. - Det var rigtig sjovt.
Altså, vores scenograf overtog det.
Det var den væmmeligste bygning.
RENSERI
Måske mener du stedet, som det var?
Ja, det var modbydeligt, og det blev en smuk spillehal,
og de fleste af spillene virkede,
- hvilket var alletiders. - Ja.
Det var gratis. Altså, de var gratis.
- Ja, Pac-Man. - Så det var rigtig sjovt.
Og så valgte vi Dragon's Lair. Det spillede vi som børn.
Jeg husker det, for det var så frustrerende.
Lad os være ærlige.
Dragon's Lair tømte ens lommer for mønter
- meget hurtigt. - Ja.
- Jeg tænkte: "Sikke et umuligt... - spil."
Derfor skulle du skælde ud på det.
Nej! Jeg hader det her overvurderede pis!
Forbandet også! Møg!
- Godt spil. - Ja.
Så sparker du til det,
og sådan har alle det, når de spiller Dragon's Lair.
Jeg havde ikke spillet det i lang tid, og så fandt jeg det i en spillehal,
og jeg spillede det igen. Ingen spiller det i øvrigt.
For der var stuvende fuldt.
Alle spillemaskiner var optaget bortset fra Dragon's Lair,
for det koster stadig 50 cents selv i dag i 2017.
Men animationen er smuk,
og det var virkelig forud for sin tid på mange måder.
Ja. Og Dig Dug med hensyn til det tematiske?
Dig Dug spillede vi ikke som børn,
men en af vores forfattere, Paul Dichter, fandt på,
at det tematisk var direkte tilknyttet sæsonen
med de underjordiske tunneler og monstre.
Der graves meget. Masser af tunneler og monstre.
- Dig Dug angribes... - Har du først opdaget det nu?
- Der gik et lys op for mig! - Derfor laver vi det her show.
Derfor gør vi det. Så vi alle er med.
Ligesom vi i første sæson
brugte Dungeons and Dragons til at etablere sæsonen.
Det gjorde vi, og så brugte vi også Dragon's Lair
til at etablere kærlighedshistorien eller trekantsdramaet...
- Virkelig? - For de talte om...
De kæmpede om, hvem der får Princess Daphne.
Så vi ville bruge begge temaer.
- Det vidste jeg ikke. - Nu forstår jeg det.
Det forstod jeg ikke.
Okay, udfyld det hul.
Du fik Princess Daphne i åbningsscenen.
- Vi prøver at gøre tegn til noget. - Jeg husker optagelsen, og jeg gjorde...
Ja.
- Ja, det forstod du. - Jeg forstod alt.
Det er lidt vovet, ikke?
- Jo, det er det lidt. - Vi talte om det
- under optagelsen. - Det er indlysende,
for det varsler jo præsentationen af Mad Max på den skærm.
Princess Daphne.
Jeg vil spørge om noget.
Halloween... Hvad var du klædt ud som?
- I serien? - Ja.
Michael Myers.
Hold da kæft! I skulle have set jer selv.
Vidste du, hvem det var?
- Nej. - Okay.
- Jeg var nysgerrig. - Hun sagde: "Michael..."
- Vi bad dig om at se Halloween. - Jeg hader skrækfilm.
- Så du den? Nej? - Jeg kan ikke lide skrækfilm.
Halloween er fantastisk.
Men Sadie så virkelig uhyggelig med den maske på.
Jeg forskrækkede mig selv, da jeg så det.
Jeg vidste, at jeg kom, men alligevel...
Vi udelod et klip, for vi ville bruge jump scare-teknikken.
For vi ventede på hende, hvor hun bare står bag buskene i mørket.
Det er virkelig skrækindjagende.
Halloween spiller en stor rolle, og jeg vil tale om Ghostbusters
og helt klart om en scene, som var rigtig sjov
med hensyn til at komme i skole, og ingen andre er udklædt.
Jeg har et todelt spørgsmål. For det første:
Er det virkeligt? Har nogen oplevet det?
- Det ville være som et mareridt. - Jeg ville aldrig møde udklædt i skole.
- Det er en sammensværgelse. - Lad som ingenting.
Følelsen af at være ude af trit med folk...
- Ja. - og hvad de gør,
- det følte jeg ofte. - Jeg tror, at high school generelt...
- hvis man har det sådan. - Konstant i high school.
- Ja. - Tanken om...
Og det føles som en sammensværgelse.
Sådan følte jeg det. Ved alle noget, som jeg ikke ved noget om?
Det er sådan, at det føles. I hvert fald for mig.
Det var sjovt optage. Bare os, der gik hen ad gangen.
Jeg er vild med, at du i den første trailer bare stirrer.
Du ser ud til at kigge på et monster i himlen,
- og så er det folk, der ikke er udklædt. - Ja.
Gutter!
Hvorfor er ingen udklædt?
Jeg elsker det.
- Alle tænker: "Hvad kigger de på? - Hvad kigger han på?"
- Ja, det ved jeg. - Alle tænker: "Hvor er Will?
Han er der ikke." Jeg siger: "Han står bag ved mig."
- Og nu de to Venkman'er. - Hvad?
Hvorfor er du Venkman?
- For jeg er Venkman. - Det er jeg.
Hvorfor kan der ikke være to?
Der er kun én i det virkelige liv. Vi havde planlagt det.
Var det en indre diskussion?
Vi besluttede tidligt,
at alle børnene skulle være Ghostbusters,
for den udkom den sommer, og havde stor betydning for os.
Det er alletiders. Ja.
Og vi mener, at den er som skabt til børnene i serien.
At de helt sikkert ville have elsket den film.
Så det besluttede vi tidligt og med det rigtige antal,
og så sagde vi: "Hvem skal være hvem?"
Det førte straks til Venkman-samtalen.
Alle tænkte... Men det var... ja.
- Ingen vil... - Hvem skulle være Venkman?
Ingen vil være Winston. Det var sagen.
- Du er Winston. - Jeg gik ikke med til Winston.
- Jo, du gjorde! - Altså, det var...
Og jeg er vild med den idé, for den er sjov.
Børn ville sige: "Ingen vil være Winston."
Han kom sent med i gruppen,
og han sagde: "Du kan være Winston."
Og ikke en videnskabsmand. Det er godt set.
- Det er forkert... - Det passer,
for videnskab er vigtigt for gruppen.
- Det er det netop. De er... - Kloge børn.
De vil finde ud af ting. Det gør de.
Men han... Winston overbeviser borgmesteren...
- Det er Winston, som... - Ja.
- "Jeg har set noget helt utroligt." - Det er rigtigt.
Og han har min yndlingsscene i Ghostbusters, som er den,
hvor han og Ray snakker i bilen om dommedag,
og derfor gav vi Lucas replikken om dommedag i 8. episode.
Dommedag.
Det er min yndlingsscene i Ghostbusters. Den er utrolig.
Folk glemmer, at Ghostbusters også er en skrækfilm,
og den er til tider alvorlig.
- Det er ikke ren komedie. - Nej.
Altså, han er meget sjov, men nogle gange er han alvorlig.
Og den bilscene gør, at der står meget på spil på en virkelig måde,
og det er min yndlingsscene i hele filmen.
Det er Winstons scene. Så han anerkendes ikke nok.
- Men helt ærligt så er han ikke Venkman. - Nej, det er han ikke.
Vi nøjes ikke med ingenting. Vi har ejendom...
Hvad sker der med det æble? Hvorfor...
- Hvordan fik du en snack? - Én. Hvorfor har du et æble?
- Du spiser det ikke. - Hvorfor holder du et æble?
Det har ikke det mindste at gøre med dette sets tema.
Vi besluttede, at medbragte snacks skal deles...
- Hvorfor er der et æble her? - og du har ét æble med til alle.
Så lad os finde en kniv og dele det i mange stykker.
- Vi må nok holde en pause. - Åh, hold op.
Nu er æblet et problem. Gem det under bordet.
Vi bliver ved med at tale om serien Stranger Things.
Den slags pjat skal vi tåle.
Apropos, så skal vi tolerere den slags pjat.
- Jeg er vild med kontinuitetsproblemet. - Hva' for noget?
Det her er måske det bedste blik bag kulisserne.
Den slags tilfældigt børnehalløj.
Det var med garanti altid en oplevelse at arbejde med dem generelt.
Ja, vi har altid sagt, at det altid er en oplevelse,
men det er den slags underlige træk ved børn...
- Ja, okay. - Hvor skønt.
som gjorde, at de her børn fik de roller.
Ja, noter, som man aldrig ville give andre.
- Som for eksempel? - Som i første sæson:
"Hold op med at slå hinanden før optagelsen,
for det gør jeres ansigter røde."
- Jeg har aldrig givet... - Hvorfor slog I hinanden?
- Vi var vel fulde af adrenalin. - Ja.
Deres hjerner er ikke fuldt udviklet.
Og vores er? Har vi nået...
Jeg tror, at de helt sikkert holdt op med at udvikle sig.
Ja. Det er så langt, vi når som voksne.
Man ender med... når man instruerer serien,
ender man med at bruge udtryk,
som man aldrig igen kommer til at bruge som instruktør.
- Det er unikt med de unge skuespillere. - Jeg er vild med det.
I denne sæson ser vi meget af det familieliv,
som vi aldrig blev indviet i. Både Barbs og dit familieliv.
Jeg vil gerne snakke om introduktionen af din familie og Erica.
Det ved jeg ikke.
Jeg er ligeglad.
Er han sammen med Mike?
Jeg ved det ikke, og jeg er ligeglad.
Sig til ham, det er enormt vigtigt. Sig, det er en...
- Rød kode? - Jep, rød kode. Nemlig.
Jeg har også en kode til dig.
Den hedder klap-i.
- Hun er vanvittig morsom. - Så god.
- Jeg nød det vildt meget. - Så sjov.
Det minder mig om min lillesøster.
Men nu er hun enig med mig,
så jeg skændes ikke mere sådan med hende, men...
Bare det øjeblik, hvor Erica stumt udtaler "nørd".
Mens du bliver fotograferet.
- Det var så godt. - Jeg kunne have set bare det øjeblik...
Jeg venter på, at det bliver en gif.
Måske er der en gif uden at jeg ved det.
Jeg ved ikke, hvor hun har den timing fra.
Det var et skønt øjeblik.
Det her er klart en central del i Stranger Things 2,
hvad angår det her lille trekantsdrama.
- Lad os dykke ned i det i al hast... - Okay.
Dustin tror, at hvis Dart... Dart er nøglen til at imponere hende.
Ja.
Hvad så?
- "Hvad så?" - Du ville også fortælle det.
Jeg gjorde det ikke.
Vi aftalte ikke at sige det og lede efter Dart.
Som du så belejligt fandt.
Er det den bedste måde at prøve at vinde hende på?
Det er hans idé om noget, der er virkelig interessant,
som vil tiltrække folk, for det er alt, han kender til.
- Jeg fatter ikke, hvad jeg ser. - Hvorfor pudser du næse?
Du er i et billede af to personer. Du ved, at kameraet er der.
- Helt ærligt! - Ja.
Okay. Det kunne bare ikke vente.
Caleb tænker: "Nå, jeg har ikke mere at sige, så jeg går i gang."
Ikke mig. Jeg har ikke mere at sige.
Jeg beklager meget. Kig ikke!
- Fint. Undskyld. - Det er i orden.
- Det er i orden nu. - I slår i det mindste ikke hinanden.
Jeg tror, at det er Dustins måde at imponere nogen på,
for det er virkelig alt, han kender til.
Hold nu op med at grine. Det er virkelig alt, han kender til.
Han er vokset op med en flok fyre.
Det tætteste forhold til en kvinde, er det til sin mor.
Vildt, ikke?
Jeg har udstyret fælden med motor, så man tror, jeg har fanget et spøgelse.
Som i filmen.
Åh Dusty.
Han elsker sin mor,
og hans mor har altid sagt: "Det er vildt sejt,
det er fantastisk, du er dygtig." Så han tror, at piger kan lide den slags.
Så han får det lille firben,
og det lille...
Jeg tror, at det handler mindre om, at han opdager en mærkelig art,
end at det er hans opdagelse.
Hvad er du for en?
Det er hans opdagelse, og han har noget at sige: "Jeg har klaret det her.
Jeg er fantastisk.
Hej, hvordan går det? Jeg er fantastisk. Jeg har et firben nu."
Eller: "Jeg har opdaget en ny art",
selvom det ikke ligefrem er den bedste måde.
Til hans forsvar er det dog ret sejt at opdage ens egen art.
- Det er ret sejt. - Det er det, men i sidste ende
er det her vores pardannelse, Max og Lucas.
- R.I.P. Dustins kærlighedsliv. - Hvad synes I?
- Det ved jeg ikke. - Føler du...
Lad os bringe alle i forlegenhed. Det rigtige valg?
- Jeg tror... - Det er det rigtige valg.
- Jeg tror... Ja. - Kom. Hop bagpå.
Fart på.
Jeg håber, det er godt, stalker.
Du var så optaget af alt det...
Du ved, med Dart, som bliver til en demogorgon.
- Ja. - At du på en måde... Jeg ved ikke...
at jeg tilbragte mere tid sammen med Lucas end med Dustin.
Det er interessant,
for det er en beslutning at gå op på taget af bussen
eller blive dernede. Det er det egentlige øjeblik.
Det er fint.
Bare vis, at du er ligeglad.
Han tog Steves råd lidt for bogstaveligt.
Lidt for bogstaveligt, så i stedet for bare at være uinteresseret,
siger han: "Forsvind. Hvorfor er du her? Skrub af."
- Han blev til Mike for et øjeblik. - Ja, netop.
Det var præcis, hvad hun ikke ville have,
for Mike accepterede hende ikke og ville ikke forholde sig til hende.
men Lucas og Dustin var der for hende, fordi hun var ny,
og jeg ved, at hun er rigtig sej,
og hun har det der: "Jeg behøver ingen. Jeg er uafhængig."
For hun ville gerne være med i deres gruppe.
- Hun ville have nogle venner. - Ja.
Og det var vi. Vi var hendes første venner der.
Så det at jeg bare sagde: "Forsvind. Gå hjem..."
Jeg følte mig lidt forrådt.
Har I noget i lokalet,
som var en del af den her beslutningsproces om...
hvordan det skulle ende?
Det er altid slutspillet.
Det kunne have forskudt sig, men ikke ændret sig.
Vi havde altid det øjeblik med Dustin og Nancy.
Det var et tidligt øjeblik.
Man har de her idéer tidligt, som bliver...
Sneboldsballet, som bliver en byggesten.
Og den scene var en af de store dele, som kommer op på tavlen,
og man siger: "Den beholder vi helt sikkert,
- og hvordan når vi dertil?" - Jeg vil gerne bruge det øjeblik
til at tale lidt om musik,
for Sneboldsballet har nogle skønne needle drops,
men det har hele sæsonen også.
Hvor væsentlig er de valg af sange for designet?
Meget af det med sneboldsballet stod i manuskriptet. Police stod vist deri.
- The Police: "Every Breath You Take." - Jeg elsker dem.
- I valgte stalker-sangen. - Ikke alle synes, den er uhyggelig.
Taler du om "Every Breath You Take"?
- Ja. Den er skide uhyggelig. - Nogle har det sådan.
Den er uhyggelig.
Kan du stadig ikke lide vores valg af sange?
Nej! Jeg kan lide sangen, den er bare uhyggelig.
- Det er fordi... - Den var et stort...
- Den var et kæmpehit. Vist nok nummer et. - Ja.
Og igen som med Dig Dug forestillingen om "Jeg holder øje med dig",
set i lyset af slutningen på sæsonen,
og at der faktisk stadig er noget, som holder øje.
Ja. Hvor godt.
- Nå sådan, det er sejt. - Okay.
- Alt er forbundet. - Ikke sandt?
- Så vi måtte være lidt uhyggelige. - Ikke tilfældigt.
Og andre ting som Olivia Newton John... Det er bare...
Jeg husker, at vi opdagede det på selve dagen,
- hvor vi gennemgik... - Hvilken en var med Olivia Newton?
- Da han går ind til sneboldsballet. - Hvilken sang?
- Det ved jeg ikke. - "Twist of Fate".
- Du godeste. - Ja, "Twist of Fate".
- Det er en ukendt sang, drenge. - Det er det.
Det er hendes og John Travoltas film...
Men for at besvare dit spørgsmål så bekymrer vi os meget om sangene.
Nogle af dem er skrevet...
Såsom The Clash var med i første sæson fra starten af,
men mange af dem prøver vi os frem med, og...
Nogle ting planlægges, man tilføjer dem til scenen,
og så er der noget, der ikke falder helt i hak.
Ja. Det meste af vores musikbudget blev brugt på den sidste episode.
- Ja, det må jeg sige. - Ja.
Det bal er propfuld med lækkerier.
Vi er ved ballet. Vi må stoppe ved kysset
for Max og Lucas. Hvordan var det at filme det?
I sagde ikke...
- Hvad skete der? - Det er din skyld.
- Forsæt. - Ja, fortæl.
- Det er ikke min fejl. - Fortæl os om det.
I... Det stod ikke i manuskriptet.
Kysset stod ikke i manuskriptet.
Den første dag for optagelsen af sneboldsballet
kommer jeg og Noah ind og ser udsmykningen.
En af jer... Det var vist dig, Ross.
- Du siger: "Sadie, er du klar til kysset?" - Jeg siger: "Hvad? Nej!
Nej, det står ikke i manuskriptet. Det sker bare ikke."
Og så var jeg vildt stresset hele dagen. Jeg tænkte: "Du godeste.
- Vent, skal jeg..." - Er det så slemt?
Du var vildt stresset hele dagen. Fint, jeg er med.
Nej. Jeg tænkte: "Vent, vil det ske? Eller ikke?"
Det skete ikke den dag, men på andendagen for optagelserne af sneboldsballet.
Ja, men du reagerede så voldsomt. Jeg lavede bare pjat.
Og du flippede så meget ud, at jeg tænkte: "Nå, nu må jeg få hende til at gøre det."
Sådan skete det.
- Derfor er det min skyld? - Ja, det er det.
Det er godt. Jeg ville ikke være foruden det. Tak.
Godt så. Det var så lidt.
- Det er alletiders øjeblik. - Vi fik jer til at kysse meget.
- Hvor mange optagelser var der? - Syv?
- Nej, det var... - Tyve.
- Nej. - Tyve? Fra syv til tyve?
- Midt imellem? - Jeg mener...
Vores steadycam-mand blev så træt, fordi vi blev ved at sige: "Prøv igen."
- For... - Til sidst kan man se kameraet...
- I prøvede at få hans reaktion med... - Det ved jeg.
- Gør kysset rigtigt. - Forkert timing ifølge Caleb.
Ved I hvad? Vi...
Hvad? Nej.
- Du gør ikke det nu. - Gør som Finn.
Finn fortalte os, hvad han gjorde. Sagte siger han: "Jeg gør det nu."
- Og det sagde han. - Gjorde han det?
Det fandt vi ud af under dette fascinerende aftershow,
Millie sagde, han er som en bugtaler, for han gør det uden at bevæge sine læber.
"Jeg gør det nu."
- Sådan gør de professionelle det. - Sådan gjorde de.
De gjorde det kun to gange, men da du ikke mumlede "Jeg gør det nu"...
Vi måtte gøre det ti gange. Bob sagde: "Nu. Nu."
- Det ved jeg. Kamera... Ja, Bob... - Bob, steadycam-manden.
Han er en god kameramand, men han duede ikke til at time det kys.
Det er, som om alle skyder skylden på forskellige folk for kysset.
Jeg gjorde ikke noget galt, for jeg stod der bare.
- Jeg har ondt af Bob. - Det er Bobs skyld.
- "Bob" er vist et skæbnesvangert navn af flere grunde i Stranger Things 2.
Hvad synes du om kysset? Jeg er bare nysgerrig.
Jeg var der. Jeg tænker: "Kysset vil ske i dag."
Jeg spørger: "Sadie, er du klar til kysset?"
Hun tænker... Jeg tænker...
Så nærmer tiden sig, og jeg tænker: "Wow.
Jeg skal virkelig kysse hende i dag", for det var mit første kys.
Så jeg tænker: "Det her føles underligt."
Og så hørte jeg et stort bifald. De siger: "Så er det din tur."
Jeg siger: "Hvad?"
Og så kom Finn og Millie tilbage.
Millies rødmede, og Finn sagde: "Vi kyssede."
"Hvad?" De siger: "Det er din tur." Og statisterne sagde: "Åhhh."
Det hjalp ikke, at vores første kys var foran 200 statister.
- Ja, og... - Og deres forældre og filmholdet
- og min mor. - Og dine forældre.
Det vil blive set af mange flere end dem.
- Ja. - Åh, ja.
Teknisk set sker dit første kys foran... Ja.
Ja.
Nu til noget, som jeg bare må vide.
Jeg vil tale om den knurren. Din knurren.
- Ja. Sådan. - Nå ja.
- Jeg bad dig stoppe.. - Vi ses i morgen.
- Ses. - Hvor stammede det fra?
- Hvorfra? - Det var mig.
- Det var kun ham. - Det var mig.
- Hvad er det? - Jeg ved det ikke.
- Jeg kan huske... - Det begynder med min Chewy-parodi.
Det er ikke Chewy.
- Mød... - Min Chewy-parodi.
- Ja. - Det skal pudses af, men...
- Det var ret godt. - Det er ret godt.
Jeg spurgte bare: "Kan jeg spinde lidt?"
Og de siger: "Ja da, gør det!" Så jeg gjorde det 40 gange.
Så efter nogle optagelser sagde jeg...
- Hvad pokker var det? - Vi ordner det i ADR.
Vi ordner det i ADR. Jeg skulle ikke...
Jeg skulle ikke spinde under ADR.
- Nej. Vi har masser af det. - Vi har det hele.
FRAKLIP
- Vi har masser af det. - Det er godt.
- Tak, fordi I alle kom. - Tak.
Det var alletiders. Det er altid godt at høre
- ting fra bag kulisserne... - Æblet er tilbage!
Nu kan du spise det, for vi slutter nu!
Men ved I hvad? Vi behøver det, for...
Du kan afslutte. Han spiser æblet.
Ja, okay. Mens Caleb spiser sit æble,
som han ikke delte med os, I derhjemme ved, hvordan det gøres.
Jeg bliver her, og I kan se mig med helt nye gæster og spørgsmål
i et nyt kapitel af Beyond Stranger Things,
som starter lige nu.
- Sådan. - Det var virkelig et godt æble.
- Det var slemt. - Tak, Jim.
Fantastisk.
Tekster af: Susanne Friesen